E o slujbă la capătul lumii.
Ucid sălbăticiuni pentru o companie petrolieră.
Nu știu de ce-am făcut jumătate din lucrurile pe care le-am făcut.
Dar știu că aparțin acestui loc...
...înconjurat de cei ca mine,
foști deținuți, fugari, vagabonzi și ticăloși...
...pleava societății.
Nu trece o clipă fără să mă gândesc la tine în vreun fel.
Vreau să-ți văd fața, să-ți simt mâinile în mâinile mele,
să te simt lipită de mine...
Dar știu că asta nu va mai fi. M-ai părăsit.
Nu te pot aduce înapoi.
Mă mișc ca blestemat.
Mă simt de parcă ar fi o chestiune de timp.
Nu știu de ce scriu asta.
Nu știu ce poate ieși din asta.
Știu că nu te pot aduce înapoi.
Dar nu știu de ce ni s-a întâmplat nouă asta.
Simt că parcă ar fi vina mea. Ghinion, otravă...
De mult nu-i mai sunt lumii de folos.
Ne încleștăm cu disperare...
Într-o ultimă încăierare.
În astă zi, viață sau moarte.
Haideți! Bunurile personale și permisele de îmbarcare, vă rog.
Se apropie furtuna. Trebuie să decolăm.
Ne dați peste cap programul. Haideți!
La naiba! Scuză-mă.
Îmi pare rău.
E mai frig ca niciodată.
M-am dezbrăcat să fac duș și mi s-au făcut țurțuri pe boașe.
N-am crezut că-i posibil așa ceva.
- Ai vreo prietenă în Anchorage? - Nu.
Eu am câteva. Una a făcut avort.
Cel puțin asta mi-a spus. Mă tapează de bani de atunci.
"Zdreanțo, ne-am pus-o amândoi. Facem pe din două. Cum vrei."
Sunt Flannery, Todd. Tu ești Ahman, nu?
- Ottway. - Scuze. Ottway, da...
Ești lunetist. Care-i cel mai mare animal pe care l-ai doborât?
Ursul brun?
Am văzut un documentar cu nemernicul ăsta gras.
Ascultă, amice, nu vreau să vorbesc. Vreau să dorm puțin.
Vreau să-mi adun gândurile. Bine?
Da, nu-i nicio problemă.
- Domnule, vă rog să stați jos. - Da, stau.
- Îți place rahatul ăsta? - Nu.
Eu n-am văzut-o niciodată, dar se spune că dacă o mănânci,
nu rămâi doar impotent, dar te și otrăvește.
- Și duce la o reacție alergică... - Ba nu, e exact pe dos.
Cred că are un gust de rahat.
Cine-a gustat așa ceva? Ai văzut cum arată?
Care e celălalt lucru?
Incontinență.
Asta-mi aduce aminte de copilărie.
E o poveste adevărată.
Să fiu al naibii...
Ce-a fost asta?
Nu vă ghemuiți cu capul între genunchi dacă o să se prăbușească măgăoaia.
Închide-ți fleoanca!
Ce-ți veni să spui asta?
Am văzut pe Discovery că la prăbușiri
li se rup oamenilor coloana dacă stau ghemuiți.
Închide gura!
Ziceam și eu...
Cine-i mai aproape de el, să-i tragă una?
Ăla știe să piloteze sau ce?
Ce sensibili sunteți, băieți!
Domnișoară, ce se întâmplă?
Rămâneți pe scaune!
Ajutor!
Cineva să mă ajute!
- Cineva să mă ajute! - Te ajut eu.
Cum naiba am căzut? Doamne! E tăiat în două!
- Nu te uita! Uită-te la mine! - Mâna și piciorul sunt distruse!
- E bine că te dor. - E bine? Fabulos!
- Mai sângerezi pe undeva? - Nu știu, omule. Nu-mi dau seama.
Nu pleca! Nu mă părăsi! Unde pleci?
- Hernandez! - Trebuie s-o sun pe Vanessa.
- Trebuie să-i dau un telefon scurt. - Ești în stare de șoc, Hernandez.
- Trebuie să te ridici și să mă ajuți. - Ce s-a întâmplat?
- Avionul s-a prăbușit. - Nu, nu se poate!
Eu dormeam. Nu se poate să se fi întâmplat asta.
- Și piloții? - Piloții? Ce tot spui?
Avionul e distrus. E bucăți! Uită-te!
La naiba! Doamne!
S-a dus naibii! Nu-mi vine să cred.
- Și oamenii? Sunt și morți? - Da.
Vreau să mă ajuți să-i găsesc pe cei care n-au murit.
- Poți merge? - Da.
Nenorocitele de telefoane nu merg!
Pierd prea mult sânge. Nu pot să pierd atâta sânge.
Ottway, ajută-l!
E imposibil să fie tot din mine. E mult prea mult sânge.
Ottway, ajută-mă. Ceva nu e bine. Nu mă simt bine...
Ceva se întâmplă...
Ascultă-mă!
O să mori. Asta se întâmplă.
Nu, stai puțin!
E în ordine. Uită-te la mine!
Nu-ți lua privirea de la mine.
E în ordine. Nu-ți lua privirea de la mine.
Te va cuprinde. Te va lua un val de căldură plăcută.
Te va cuprinde cu totul. E în ordine.
Lasă-ți mintea să zboare la toate lucrurile bune.
La toate lucrurile bune.
Pe cine iubești?
Pe cine iubești, Lewenden?
- Rosie. - E fiica ta?
Da.
Las-o să-ți umple gândurile.
E în ordine.
A murit?
A murit, nu?
- Ai simțit. - Da.
Am simțit cum s-a dus.
Suntem toți?
- Sunteți toți în viață? - Da.
Unu, doi, trei... Suntem șapte. Da?
Bine...
Ai făcut-o. N-ai putut să-ți ții gura, trebuia să tot vorbești.
- Trebuia să mă bagi în chestia asta? - N-am făcut nimic. L-am prăbușit eu?
- Trebuie să facem un foc. - Eu n-am făcut nimic.
Hai să adunăm ceva de ars. Scaune, bagaje, tot ce e de lemn...
- Ce faci? - Am spus că ne trebuie un foc.
Sunt -24 de grade Celsius și temperatura scade.
Ca să nu murim. Facem un foc, apoi căutăm ceva de mâncare.
În zori ne orientăm încotro e sudul, apoi pornim la drum.
- N-o să ne găsească nimeni aici. - O să ne găsească cineva.
- Trebuie să fi pornit căutările. - Au văzut că a dispărut de pe radar.
Dacă ar trimite 50 de avioane, poate ne-ar găsi.
Dar nu le vor trimite, pentru că n-ar conta.
N-avem timp să așteptăm unul sau două avioane pe care le vor trimite.
Și dacă nu le pasă? Nimănui nu-i pasă de noi!
Știți câte salarii vor economisi cu prăbușirea asta?
Dacă nu ne mișcăm acum, suntem terminați.
Asta dacă nu vreți să muriți de frig, căci asta vă așteaptă.
Fraiere, e carburant pe jos. Pleacă de acolo!
Ce de lemn! E pretutindeni.
Nu poți arde aia. O să ne ucidă.
La naiba!
- Trebuie să facem ceva cu cadavrele. - Dă-le naibii de cadavre!
Pune mâna pe ce arde sau să ajungi și tu un cadavru!
- Calmează-te, Rambo! - Nu-mi spune mie să mă calmez!
- Sunt peste tot. - Am găsit o carte!
Se numește: "Ne-am fript!" E un best-seller!
- Omule, ușurel cu aia! - De ce?
Pentru că nu vreau să iau foc!
E cineva?
Te văd! Vin!
Iisuse Hristoase!
Lasă-l în pace, nenorocitule!
- Ce era? - Te simți bine?
L-ai văzut?
Te simți bine?
Trebuie să plecăm de aici. Nu vă opriți!
Mișcați-vă, nu stați pe loc!
Ottway, ce naiba a fost asta?
Ce-a fost asta?
- Ați văzut? - Am auzit. N-am văzut nimic.
Era mare!
Poate o să mă transform în vârcolac.
Stai puțin. Chestia asta nu e adevărată. Nu poate fi.
Istețule, tu ce crezi? Serios!
Știam că poți turba. Nu că-ți cresc gheare și colți.
- La naiba! - Crezi că sunt mai mulți?
Lupi? Poate. Cel mai probabil, da.
N-ar trebui să ne facem griji din cauza lor acum.
Ar trebui să ne preocupăm de găsirea hranei.
- Probabil sunt în trecere. - Stai puțin...
- Spre deosebire de ce? - Să trăiască și să vâneze aici.
Lupii au o rază teritorială de 500 km
și o rază pe care ucid de 50 km.
Dacă suntem aproape de vizuina lor, în această rază, vor veni după noi.
- Cum știm dacă suntem aproape? - Nu putem ști.
Poate vor doar să se hrănească.
Sunt cadavre peste tot. Eu i-am amenințat, ei au atacat.
Cum rămâne cu raza de acțiune? Dacă suntem înăuntru, ne vor ataca?
- Parcă lupii se temeau de oameni. - Nu și în preajma vizuinei lor.
Atunci nu se tem de nimic.
Ce fel de lupi sunt? Cum se numesc ăia care mănâncă plante?
- Ăia nu sunt lupi. - Alea-s animale erbivore.
Ați vrea voi.
Ai devenit marele expert de rahat al animalelor, deodată?
Sunt plătit să ucid dihăniile astea. Să le împiedic să vă ucidă pe voi.
Știu că se hrănesc cu oameni. Nu le pasă lor de fructele de pădure.
E miros de sânge în aer și de moarte.
Știu că suntem răniți. Simt mirosul.
Să sperăm că nu se vor pune cu noi.
Trebuie să mutăm cadavrele de aici. Apoi va trebui să găsim mâncare.
Fii atent la ăsta!
Doamne, Diaz! Nu face asta!
Am văzut așa ceva cândva. Are o baliză cu GPS.
La naiba!
Funcționează, omule! Transmite semnale!
- Cred că bate până la 12 km. - Așa e. Îmi dă speranțe.
- Mi se încălzește sufletul. - Ești foarte amuzant.
E frumos, prietene. E din piele de vițel. Nu e din ăla ieftin!
Nenorocitule, n-ai vrut să ne dai bonus de sărbători.
- O să-l iau pe ăsta în schimbul... - Pune-l înapoi!
Pune-l înapoi!
Nu adunăm cadavrele să le jefuim!
Ai avut noroc azi. Trebuia să fii și tu printre morți. Nu-ți forța norocul!
- Nu-ți mai spun o dată! - Ticălosule, dă-te înapoi!
În cinci secunde o să te bat de o să te caci pe tine!
O să înghiți o grămadă de sânge pentru un amărât de portofel!
Nu-i suport pe tipii de genul ăsta.
Mâncare chinezească.
Cred că avem destulă pileală să vă mai îmbătați de două ori.
- După asta vom rămâne cu toți treji. - De acord.
Doamnelor, ce doriți, alb sau maro?
- Ce-ar fi să-mi dai din ăla maro? - Nu e tequila, îmi pare rău.
- E bun oricum. Mersi, tataie. - De unde naiba ai luat aia?
Din chestia aia cu roți pe ea.
Sunt o grămadă de cadavre pe aici. Sigur vrei să știi de unde e carnea aia?
E ca în filmul ăla în care luau bucăți înghețate din fundul unui tip.
Accidentul de avion cu tipul din "Zi de instrucție"?
Da, ăla. Ar fi tare amuzant.
Și eu aș fi preferat un fund pus la frigare.
N-ați vrea niște penisuri pe post de hotdogi. Ar fi prea de tot.
Aș fi vrut să fi scăpat și ceilalți.
Ați auzit?
Ridicați-vă!
Ce naiba-i asta?
Toată lumea să-și țină firea. Nu mișcați!
- Iisuse! - Priviți-i în ochi!
De ce se apropie?
- La naiba, mă întorc la avion! - Flannery, nu mișca!
Uite ce mari sunt dihăniile astea!
Facem schimburi de câte două ore.
Voi sta eu primul. Voi mergeți să dormiți.
Da, de parcă am putea!
Nu te teme.
Nu ne lăsa baltă, Burke.
Voi rezista.
N-o să adorm.
Ticălosule!
Unde e copilul meu când am nevoie de el?
Iisuse!
Doamne!
Nu, nu!
La naiba! Hernandez!
L-au mâncat.
Iisuse! L-au mâncat!
Nu l-au mâncat.
L-au ucis.
Fir-ar!
Cum de n-am auzit? De câți a fost nevoie să facă asta?
Am putea începe să săpăm, să facem un fel de apărare, deși ineficientă.
Cum adică "apărare"?
Adică să ne luptăm cu nenorociții ăia mari? Ești nebun?
Vor prinde curaj. Vor începe să ne atace.
De ce ar face-o?
- Nu le facem rău, nu vor mâncare... - Suntem o amenințare.
N-avem ce căuta aici. Asta e.
Sunt niște copaci acolo.
Dacă ajungem acolo, s-ar putea să se retragă.
Dacă vor vedea că plecăm, ar putea s-o facă.
La naiba! "Ar putea" un rahat!
"S-ar putea"? Glumești?
S-au pișat în toată zona. Înseamnă că și-au marcat teritoriul.
Nu putem aștepta, căci vom muri de foame.
E mult până la pădurea aia, dar, dacă ajungem, atunci...
Ne-am putea apăra mai bine. Am fi mai puțin expuși. Nu știu.
Da, nu știi.
Și nimeni nu te-a făcut vreo mare sculă pe aici.
Am ajuns la punctul în care fiecare e pe cont propriu.
Ce naiba tot spui? Diaz, n-ai rezista nici cinci minute acolo.
Am scăpat din ăla! Chestia asta e un fleac.
- Voi găsi o cale de trecere. - La naiba.
Voi lua tot ce pot căra și mă voi îndrepta spre pădure.
Dacă vreți să mă însoțiți, luați tot ce puteți.
Nătărăi afurisiți!
Ar trebui să strângem toate portofelele, pentru familii.
Portofelele? Am auzit "portofele"? Pot eu să le car.
Hendrick! Le cari tu?
Da, hai să mai pierdem puțin timp.
Cum rămâne cu bătaia?
Le iei portofelele!
Idioților!
Pentru Hernandez!
Luați cât mai multe puteți.
Cât mai multe puteți! Pierdeți cât mai mult timp puteți!
Eu rămân cu prietenul meu Jack Daniels.
O să pierd timpul de unul singur.
- Ce-ar fi să ne ajuți? - Vă ajut. Mă încălzesc.
Dacă dați de vreun prezervativ, păstrați-l.
- Cine știe cât voi sta cu voi, fetițelor. - Vrei să-ți ții fleoanca?
Asta-i cheia supraviețuirii, flăcăi. Luați-le portofelele.
Hendrick!
Stați!
Simt că ar trebui să spunem ceva. Sunt atâția morți...
Nu mi se pare corect să plecăm așa de lângă cei morți.
Nu știu nicio rugăciune oficială, așa că...
Dumnezeu să-i binecuvinteze pe acești oameni.
Unii dintre ei au fost prietenii noștri.
Puteam să fim și noi alături de ei.
Îți mulțumim că ne-ai cruțat și ne-ai ajutat.
Și continuă s-o faci, dacă poți.
Nu vă faceți griji pentru mine, ticăloșilor!
N-aveți decât să fugiți până la pădure!
Nu, nu! Ottway!
Ajutor!
La naiba!
Hendrick!
Nu!
Vrei să ții vreo cuvântare?
Hai să continuăm. Nu-l mai putem ajuta cu nimic.
Pădurea aia nu e cu nimic mai aproape!
Trebuie să ajungem înainte să se înnopteze.
Nu știm dacă nu ne îndreptăm chiar spre vizuina lor.
De ce naiba n-am rămas la avion?
- Pentru că ne-ar fi înconjurat. - De unde știm că n-o fac chiar acum?
Ești al naibii de isteț.
- Vom fi în mai mare siguranță în pădure. - Da, va fi mai bine.
Pe cine naiba prostești? La naiba.
Ce-i aia?
- Fugiți! - Hai, spre copaci!
Hai, hai!
- Ne împresoară! - Nu vă opriți!
Așteptați-mă!
Nu vă uitați înapoi! Fugiți!
Ne ajung!
Nu vă opriți!
- I-ați văzut? - Unde sunt?
Ne trebuie un foc să-i ținem la distanță. Repede!
Lemnele-s ude.
Grăbiți-vă!
Dă-i foc drăciei!
- Hai! - Hai, puiule! Hai!
Sper că nu-i stricată chestia asta!
- Afurisita asta nu se aprinde. - Asta e.
- Haide! - S-a aprins!
- Iisuse, hai! - E bine.
A mers.
Facem un perimetru de foc, să-i vedem pe ticăloși înainte să ajungă la noi.
Ce naiba a fost asta?
E masculul alfa. S-au dus la el.
I-a pus capăt.
Oricare ar fi fost provocarea, masculul alfa i-a pus capăt.
Cum ne descurcăm cu ăștia?
Îi ucidem. Pe rând.
Îi împuținăm. Asta ne fac și ei nouă.
- Astea pentru ce sunt? - O să vă explic.
Vreau niște bandă izolatoare. Talget, aveai, nu?
Da, era pe undeva.
Ăsta-i un cartuș de pușcă.
Ăsta e vârful bățului.
Vârful trebuie fixat pe capsă pentru a iniția aprinderea.
Se fixează ansamblul cu bandă adezivă.
Împungeți lupii când se apropie.
Loviți-i cu putere.
Lăsați-i să se apropie cât mai mult.
Va funcționa. E ca o suliță cu glonț.
După ce ați tras, scoateți tubul
și tot vă rămâne ceva ascuțit cu care să-i țineți la distanță.
Dacă nu vreți să-i luați la pumni. Poftim.
Luați câte un cartuș fiecare. N-o dați în bară. Burke!
Treceți vârful prin foc, băieți. Îl veți face mai rezistent.
Chiar așa? La asta am ajuns?
La rahaturile astea ca în "McGyver"?
Bine, așa să fie.
Îmi plac și mie glumele, ca oricui.
- Dihăniile alea văd bine noaptea? - Iisuse! N-am putea schimba subiectul?
Talget, tu cărai pileala aia. Hai să-i dăm cep.
- Propun să raționalizăm ce avem. - Eu propun să mă pupi în fund.
Faci pe polițaiul cu pileala acum?
Sunteți plini de reguli, ordine și tot felul de rahaturi!
Unde suntem?
Uitați-vă în jur.
Suntem în Orașul Nenorociților, cu o populație de cinci, în scădere!
Ne trebuie două zile, poate trei, să ne revenim.
Cine-i la conducere acum? Nenorocitul ăsta?
Marele Vânător de Dihănii! Meșterul Bețelor pentru Lupi!
De ce ne iei încontinuu peste picior și te plângi de tot?
Pentru că vreau să supraviețuiesc, nenorocitule!
Înțelegi asta?
Nu vreau să mă halească un nenorocit de lup în munții ăștia.
Ești înspăimântat.
- Poftim? - N-ai nevoie de atâtea nonsensuri.
De toate aburelile astea...
Cu ce te deranjează că ești speriat?
Nu sunt speriat.
- Nu ești? - Nu.
- Eu sunt îngrozit. - Îmi dau seama.
Cel puțin nu mi-e rușine s-o recunosc. Fac pe mine de teamă.
Asta pentru că ești un laș.
Mie nu mi-e teamă de nimic pe lumea asta.
Ai învățat replica asta la zdup?
A scrijelit-o cineva pe peretele din camera de odihnă?
Mai bine ți-ai măsura vorbele, nenorocitule!
Nu rezolvi niciun rahat dacă faci pe durul acum.
Nu ți-e frică?
Ești un prost. Mai rău, ești un mare mincinos!
Ar fi trebuit să-ți tai beregata în avion.
Scoală-te! Ridică-te, irlandez nenorocit!
- Vrei să știi... - Diaz, lasă cuțitul!
Dă-te naibii de pe mine! Gura!
Gura! Iepuri fricoși! Mi-e greață de voi!
Nenorocitule!
Din cauza ta a murit puștiul ăla, dar n-o să-ți meargă și cu mine!
Ridică pumnii și-ți arăt eu cum se face! Pune-te în gardă!
- Ticălosule! - Încetează cu rahatul ăsta!
Ai înțeles?
Ridică-te!
Ce naiba!
- Ce voia? - Pe tine.
Să nu-mi mai faci asta vreodată!
Clar?
N-o da în bară.
Au fost numai minciuni.
Îmi pare rău.
Lua-te-ar naiba, jivină!
Treci încoace, javră!
Diaz, cred că l-ai omorât.
Javră!
Am rămas fără o unghie.
Ăsta e cel mare? Afurisitul cel mare?
Nu e masculul Alfa. E un Omega.
Un proscris.
L-au trimis să te testeze pe tine, Diaz.
Și am trecut testul? Am trecut naibii testul?
Câine blestemat!
Să luăm o cracă mare, să-i ascuțim capătul,
s-o vârâm în dosul dihaniei și s-o gătim.
Apoi o vom mânca.
Lupule, nu mai ești dur acum, nu?
- Vrei? - Nu!
- Haide. - Am deja.
- Asta e carne albă sau roșie? - E cât se poate de neagră.
Știu că are un gust groaznic, dar, băieți...
E posibil ca mult timp să nu mai găsim altă carne.
Și e plină de zgârciuri.
Are un gust de rahat, știu, dar mâncați-o, băieți.
Are gust de rahat de câine.
Iar eu prefer pisicile.
Burke?
- Da. - Te simți bine?
- Îmi simt capul ciudat... - Așază-te.
Sunt puțin amețit.
- Crezi că-s cu ochii pe noi? - Da, sunt.
Dacă voi ne atacați, vă atacăm și noi.
Ați auzit?
Nu voi sunteți animalele!
Noi suntem animalele!
Treci încoace, jivină. Treci încoace, cățelușule.
Da...
- Ești scrântit. - Asta nu e normal.
Nu sunt nebun.
E dezgustător.
E dezgustător rău.
Ai încercat să-mi faci felul?
Haide, rahatule!
Se aud cum pârâie oasele, Diaz. Încetează, ajunge.
- Potaie afurisită! - Ia-l de acolo.
Bătrânul Fido vrea să meargă acasă. Vrea să-și vadă frații.
Încetează!
Asta o să fac. O să te ajut să ajungi acolo.
Spuneți-i adio, băieți.
Ia-l înapoi, afurisitule!
Să ne continuăm drumul.
Blestemații ne provoacă.
Ce naiba spui, Talget?
Lupii sunt singurele animale care încearcă să se răzbune.
Nu vreau să mai aud despre afurisiții de lupi!
O să începeți să-i vedeți peste tot.
- Burke, cum te simți? - Nu pot să respir.
Nu pot să mai merg.
- Ottway, nu mai putem merge. - Nu ne putem opri.
Animalele alea ne vor împresura. Trebuie să continuăm să mergem.
Ottway, Burke suferă.
E bine aici.
- E o fundătură. - Nu ne pot ataca pe la spate.
Vor trebui să vină prin față.
Să facem focul.
- Drăcia aia mai funcționează? - Până la 12.000 de metri.
Trebuia să salveze pe cineva la un moment dat, nu?
Am stat și m-am gândit, deși am trecut prin toate astea...
Am lovit solul cu 650 km/h.
Și am supraviețuit.
De ce a trebuit să se prăbușească avionul?
Poate că așa ne-a fost predestinat sau rânduit.
De către cine? De Atotputernicul?
Povestea asta de adormit copiii?
Ce zici de norocul chior?
Flannery a supraviețuit prăbușirii, la fel și Hernandez.
Și nu a contat.
Lor nu le-a păsat. Moartea tot moarte e.
Unde crezi că sunt băieții aceia acum?
În Rai? Își primesc aripile?
Nu. Îți spun eu unde sunt.
Nu sunt.
Sunt niciunde. S-au dus.
Eu nu cred asta.
Eu cred.
Aș vrea să nu o cred.
Chiar mi-aș dori să cred în lucrurile astea.
Ăsta există: frigul.
Și ăsta există: aerul din plămânii mei.
Și ticăloșii ăia care ne pândesc din întuneric.
Pe mine mă preocupă lumea asta, Talget, nu cealaltă.
- Și credința ta? - Ce-i cu ea?
E importantă.
Emma... E cu voi, băieți?
- E în regulă, barosane. - Era în spate. Vorbeam cu ea...
Nu e aici.
- Să-i spuneți că sunt aici. - Desigur. Întinde-te.
Vine. Emma vine.
- I se năzar lucruri? - Halucinează. E hipoxie.
Nu-i ajunge suficient oxigen la creier.
Hipoxie... Și noi, restul, de ce nu o avem?
Depinde de persoane. Unii nu suportă altitudinea.
- Cine e Emma? - Era sora lui.
A murit când el era mic.
Fiica mea, Mary...
Are un păr foarte lung. Aproape că i-a ajuns la talie.
De fapt, e singura regulă pe care o respectă fosta soție:
Eu sunt singurul care-i taie părul.
Face un lucru... Vine și plutește deasupra mea.
Eu dorm neîntors.
Iar ea își flutură părul și mă gâdilă pe față.
Apoi râde ca o apucată.
E un râs mai ciudat.
Când un copil începe să râdă de-a binelea...
Nu mai poate să răsufle.
Zici că e un boșorog, nu un copil.
Îmi lipsește enorm copilul ăsta.
Așa și trebuie. Știi asta?
Lucrurile din viața ta, oricare ar fi acelea,
te fac să-ți dorești următorul minut mai mult decât cel abia trecut.
Te fac să lupți pentru el.
Eu vreau doar să mai fac sex o dată.
Mi-ai stricat povestea, ticălosule.
Nu, omule.
Eu spuneam aici o poveste inocentă despre fiica mea.
N-am vrut să-ți stric momentul.
Dar nu pot să mor după ultima partidă oribilă pe care am avut-o.
O târfă de 53 de ani, pe jumătate eschimosă.
N-ar trebui să vorbești despre asta.
Avea peste 110 kg. Nu e vrăjeală.
Împărțea gonoreea ca pe un cadou.
Nu, nu, nu...
Nu-i normal.
Mă gândeam că, dacă mă curăț, ăla ar fi cântecul meu de lebădă.
Fie și numai pentru asta și merită să lupți.
Merită să lupți.
Tatăl meu nu era prea afectuos.
Dar se comporta ca un irlandez, când își propunea asta.
Era bețiv, bătăuș... Toate lucrurile astea.
N-a vărsat niciodată o lacrimă. Vedea slăbiciune peste tot.
Dar îi plăceau poeziile. Le studia, cita din ele...
Probabil credea că-l făcea mai elevat.
Cred că erau modul lui de a-și cere scuze.
Avea una agățată deasupra biroului, în camera lui.
Abia după ce am crescut, mi-am dat seama
că el o scrisese.
Nu avea titlu. Erau patru versuri.
Am citit-o la înmormântarea lui.
Ne încleștăm cu disperare
Într-o ultimă încăierare
În astă zi, viață sau moarte
În astă zi, viață sau moarte.
Sunt nori de furtună.
- E viscol? - Așa se pare.
La ce noroc avem noi, sigur e asta.
Să-l învelim bine pe Burke și să săpăm lângă copaci.
Zăpada e suficient de adâncă.
Mă tem să nu rămânem fără foc și să înghețăm cu toții.
Burke, trezește-te! Trezește-te!
Haide, Burke, ridică-te! Trezește-te!
Trezește-te!
Trezește-te imediat!
Nu te teme.
Ce e?
Băieți, ridicați-vă.
Ce e? Ei sunt?
Sunt urme de ferăstrău.
Copacii ăștia au fost tăiați.
Se aude o apă? Pare a fi un râu.
Cred că glumești!
Râul trebuie să fie mărișor, dacă-l auzim tocmai de aici.
Dacă mergem de-a lungul râului, avem șanse mai mari să găsim adăpost.
- Cine coboară acolo? - Eu nu pot să fac așa ceva.
Nu ne putem întoarce, sub nicio formă.
- Dar copacii aceia... - Ce copaci?
Cei de colo.
Dacă întindem un fel de coardă și o fixăm aici și acolo,
putem traversa pe ea.
Băieți, alegerea e simplă: lupii sau copacii.
Doar nu vrei să sărim de pe stâncă.
E o idee. Nu am spus că e și bună.
Vrea să sărim de pe stâncă.
Ar putea deveni o poveste numai bună de spus la petreceri.
Cu o fată drăguță pe genunchi.
- Ești gata? - Da.
Să nu te arunci în fugă, lansează-te din salt.
Vei cădea în gol 10 metri, dar vor părea 10.000.
Ăsta numești tu un discurs de îmbărbătare?
Când se va întinde coarda, o vom elibera câte puțin,
să nu te lovești prea tare.
- Tu doar să ajungi acolo. - Văd eu cum fac.
E un mod grozav de a muri, frățioare.
Mai bine să cazi în gol, decât să te înhațe lupii, nu?
Sper să fie ceva acolo jos.
- La naiba! - Nu, nu, nu!
Care dintre voi, nemernicilor...
Ridică-mă!
Trage-mă!
Hendrick!
Hendrick, ești acolo?
- Da, sunt teafăr! - A reușit!
Vrea cineva să traverseze primul?
Talget? Diaz?
Mă duc eu.
Să nu stai acolo prea mult timp.
Hendrick, asigură-te că e prinsă bine!
E prinsă bine, dar nu știu cât va rezista!
Nu mai pierdeți vremea acolo!
- Ești bine? - Du-te tu.
- Și mâna ta? - N-am nimic.
Du-te tu și strigă-mă dacă se întâmplă ceva.
Urăsc înălțimile. Mă termină.
Atunci, du-te tu, iar eu mă asigur...
Nu, nu... Sunt în regulă. Traversează tu.
Am nevoie de un minut, să mă adun.
Gata, puteți să traversați!
Vin!
Traversez acum!
Haide, poți să faci asta.
Haide.
Talget, ești gata?
Talget, nu te prosti! Mișcă!
Talget!
Bună, puiule!
Te iubesc, tati.
- Dumnezeule, nu! - Îl ucid!
Coborâți la el!
Talget!
- L-au luat! - Nu...
- Talget! - L-au luat.
Genunchiul meu... Afurisitul de genunchi.
Ne omoară pe rând. Unul câte unul.
S-a zis cu mine! Genunchiul meu!
- Să te ridicăm. - Nu pot...
Nu ne vor lăsa să plecăm, nu-i așa?
Ce faci?
Rahat!
Lăsați-o baltă.
Am terminat ultimul strop de energie.
Sunt istovit.
Vreau doar să mă așez.
Vreau... să termin cu prostia asta.
Gleznele mele sunt terminate.
- Diaz, nu te așeza. - Știu.
Nu vreau să mă cert cu voi. Vreau doar să mă odihnesc.
Acum am văzut limpede.
Sunt terminat.
Hai, omule, ridică-te.
Ar putea fi o cabană în aval, chiar acolo.
Sunt cel puțin 1,5 km, frate.
Nu pot merge până acolo.
Nu pot merge nici 15 metri.
Dă-o naibii...
Am încercat.
Ce naiba, omule? Tu vorbești serios?
Chiar credeam că ceasul ăsta va funcționa.
"Las-o să te cuprindă..."
I-ai spus lui Lewenden în avion că-l va cuprinde.
Moartea.
E cald în iad.
- Așa o fi? - Da.
Îl cărăm. Facem o targă și o târâim pe gheața de la mal.
Eu nu plec nicăieri, Hendrick.
Nu vreau.
Nu trebuie.
Ce dracu' e cu tine?
Asta e tot? O să rămâi acolo? Asta îți dorești?
Da.
După câte primejdii am biruit?
Tocmai de aceea.
Ce mă așteaptă pe mine acolo?
Ziua stau pe o foreză.
Noaptea mă îmbăt.
Asta e viața mea.
Întoarce-te și privește asta.
Simt că atât mi-a rămas.
Cum găsesc ceva mai bun de atât?
Când va fi mai bine?
Nu pot explica.
Nu-mi găsesc cuvintele.
Prenumele meu e John.
Prenumele meu e Pete.
Pete... Arăți ca un Pete.
John Ottway.
Sigur că așa te numești. Mulțumesc, John.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Noroc.
Nu mă tem.
Pot să te întreb ceva?
Da.
Unde te duceai în acea noapte?
În ultima noapte din tabără, de la bar.
Aveai pușca la tine și ai ieșit.
- Era tura mea. - Ba nu.
Ai lucrat în acea dimineață, îmi amintesc.
Sunt pasăre de noapte.
Și ți-ai luat și pușca?
M-ai urmărit?
Nu.
Dar nu credeam că te voi mai vedea viu.
Acolo, cu Diaz, privirea pe care a avut-o...
Am mai văzut-o doar o dată.
La tine.
În ultima noapte din tabără.
Chiar nu mai contează acum, nu?
Cred că nu.
Hendrick, fugi!
Hendrick!
Rezistă!
Haide!
Ce naiba faci?
Ține-ți respirația!
Ce naiba, ține-ți respirația!
Iisuse, te rog, nu face asta!
Fă ceva.
Impostor nenorocit ce ești, fă ceva!
Haide, dovedește-o!
La naiba cu credința! Câștigă-Ți dreptul!
Arată-mi ceva real!
Vreau un semn acum, nu mai târziu!
Acum!
Arată-mi și voi crede în Tine până când voi muri!
Jur! Îți cer ajutorul.
Îți cer ajutorul!
Dă-o naibii, mă descurc și singur.
Mă descurc și singur.
Vizuina!
E vizuina lor afurisită!
Nu te teme.
Ne încleștăm cu disperare
Într-o ultimă încăierare
În astă zi, viață sau moarte
În astă zi, viață sau moarte.
Traducerea și adaptarea: Catabeg & Nahrmer